Ještě jednou se vrátíme (1900)/Ospalá píseň
Údaje o textu | |
---|---|
Titulek: | Ospalá píseň |
Autor: | Antonín Sova |
Zdroj: | SOVA, Antonín. Ještě jednou se vrátíme: kniha veršů z r. 1892-1899. Národní digitální knihovna |
Vydáno: | V Praze: Grosman a Svoboda, 1900 |
Licence: | ![]() |
Tou cestou pustou, proťatou v tmu lesa,
nad níž se křivé větve klenou
a měsíc tesklivé své šero
propouští po jehličí,
můj vozka jede zvolna…
A nákolesník zvoní,
nárazy, dupot koní
ztlumené, jednotvárně splývá
ve skřípot vyschlé osy.
Ospalou bzučím píseň,
tu, kterou vozka začal.
Vzadu se líhnou bílé
mlh nebetyčné hory,
za mostem v prostřed lesů…
Jak šňůra natažená
bez konce je ta cesta
se zelenavým vedle
podrostem lkavých břízek.
V nich jemně prška šumí,
bubnuje v svadlé listí.
Jak vypuštěný motýl
ze stuchlé světnice,
má duše těká kolem;
na drahá místa sedá,
otřená křídla zdvíhá…
Déšť teplý šumí vzduchem —
Kams usláble a dlouze
do neurčitá mizí,
při kmitajících hvězdách,
pod černých větví tmou,
ospalá naše píseň…